Eilen vuoden viimeisellä työpaikkalounaalla tuli työkavereiden kanssa puheeksi jouluperinteet ja -tavat, erityisesti lapsuudesta tutut sellaiset. Keskustelu alkoi muistaakseni joulusiivouksesta, jonka kautta luontevasti tuli käytyä läpi kaikki stressiä ja traumoja aiheuttaneet jouluperinteet. (Täsmennän, että tämä keskustelu käytiin HYVIN kieli poskella.) Mutta koska joulu on aina ollut minulle ennen kaikkea perinteitä, aihetta oli nostalgian nimissä mukava jäädä pohtimaan vielä hetkeksi.
Read moreJoulukoti on rakennettu
Joulukoti on jo hyvällä mallilla. Tänäkin vuonna suurinta osaa näyttelevät kuusi, kukat ja tunnelmalliset valonlähteet. Bongasin alkuviikosta Instagramista lausahduksen, jossa epäiltiin joulukoristeiden määrän korreloivan epäsuorasti stressin kanssa. Luulen sen pitävän paikkansa myös minun tapauksessani – vähemmän tuntuu paremmalta joulukoristeista puhuttaessa.
Read moreHögFORM 2022 – Kiinnostava tapahtumahelmi taiteen, designin ja kirjallisuuden ystäville
Kaupallinen yhteistyö HögFORM-tapahtuma
Olen pariin otteeseen kertonut teille Karkkilan äärimmäisen viehättävästä ruukkialueesta (postaukset täällä ja täällä), joka on lyhyen ajan sisällä kehittynyt hurjasti. Ala-Emalista Högforsin vanhalta emalointilaitokselta ja sen läheisyydestä löytyy jo viinibaari, leffateatteri, ravintola, hotelli, sauna, maalausmahdollisuus sekä ihania putiikkeja – ja nyt siellä järjestettiin taiteen, kirjallisuuden ja designin myyntitapahtuma HögFORM.
HögFORM järjestettiin ensimmäistä kertaa 12.–13.11.2022. Kaksipäiväinen myyntitapahtuma kokosi yhteen lähes 60 myyjää. Tapahtuman 1 500 kävijää saivat tehdä parempia ja vastuullisempia joululahjaostoksia mm. keramiikka- ja lasitaiteilijoiden, pienkustantamoiden, kuvataiteilijoiden, korusuunnittelijoiden ja muiden käsityöläisten myyntipöydistä.
![Pinossa-HÖGFORM-KARKKILASSA52502136716_b621840c52_o](https://live.staticflickr.com/65535/52502487064_7a908f1459_h.jpg)
![Pinossa-HÖGFORM-KARKKILASSA52501649037_60d8754fa8_4k](https://live.staticflickr.com/65535/52502212916_1dcf5ab12d_h.jpg)
Itselleni mukaan tarttui Punainen pastilli -keramiikkakorvakorut, Elena Kiannun juliste olohuoneen tauluseinälle ja Missä Vallu? -kirja. (Btw, todistin uskomatonta mielenlujuutta, kun en ostanut jokaista ihastelemaani keramiikkatyötä.)
![Pinossa-HÖGFORM-KARKKILASSA52501644537_da5916d6e9_o](https://live.staticflickr.com/65535/52502762893_bbfeedfc76_h.jpg)
Tapahtuman aikana HögFORM-lavalla kuultiin mielenkiintoisia keskusteluja muun muassa kirjoittamisesta ja kirjallisuudesta, taiteesta sekä elämästä ylipäätään. Mieleeni jäi rockmuusikon ja kuvataiteilijan Herra Ylpön lausahdus siitä, kuinka elämässä tulisi aina pyrkiä estetiikkaan: jos voit valita kauniin ja ruman esineen väliltä, valitse kaunis. Tämän jälkeen Herra Ylppö kertoi omalla hymyillyttävän rempseällä tyylillään tarinan design-dosetin etsimisestä, löytämisestä ja ylpeästi omistamisesta.
![Pinossa-HÖGFORM-KARKKILASSA52501645712_4ce25f6780_o](https://live.staticflickr.com/65535/52502683745_7c71b33b41_h.jpg)
Toinen kiinnostava keskustelu oli Mika Lättin ja Ritva Hellstenin elämäkertakirjallisuuteen nojaava pohdinta siitä, kuinka kirjailijan pitää osata avata itsensä kirjoitusprosessia varten. Jos ei pysty olemaan rehellinen, kannattaako silloin edes kirjoittaa? Syvällä minussa edelleen elää haave kirjoittaa vielä joskus ihan oikea romaani, joten keskustelun seuraaminen oli inspiroivaa.
Myös taiteesta sai inspiroitua heittäytymällä itse taiteilijaksi Taidetilan walk in -akryylimaalauksessa. (Tänne voi tulla esim. työ- tai kaveriporukalla maalaamaan, kannattaa kurkata sivut.) Lapsena harrastin paljon kuvataiteita, ja taidekerhon kautta moni tekniikka tuli tutuksi. Viimeisimmän akryyliteoksen maalasin ehkä vuonna 2012. Aluksi kirkkaan valkoisena huutava maalausalusta tuntui imevän minusta kaiken luovuuden, mutta jo muutaman minuutin jälkeen heittäydyin prosessiini täysillä. En millään olisi malttanut lopettaa maalaamista – varsinkaan siinä vaiheessa, kun löysin glitter-maalipurkin. Hurjan hauskaa! Vilauksen syntyneestä maalauksesta näette täältä.
Vuodenajasta riippumatta Karkkilan ruukkialue sykähdyttää aina. Konepajahalli, jossa HögFORM järjestettiin, on tapahtumapaikkana mieletön. Korkea katto, tiili, punaiset seinät ja teräspalkit sekä karu betoni muodostavat visuaalisesti kutkuttavan tilan, josta ei kontrastia ja mielenkiintoa lisääviä kauneusvirheitä puutu. Avara tila myös hävitti ihmismäärän sopivasti, joten kiertely oli miellyttävää. Nämä postauksen kuvat nappasin heti tapahtuman alettua, jolloin kävijöitä oli vielä vähemmän.
HögFORM järjestetään uudelleen myös vuonna 2023, ja tämän ensimmäisen tapahtuman perusteella suosittelen lämpimästi siellä käymistä tai visiittiä Karkkilassa ylipäätään. Ainakin itse koen oloni siellä aina tervetulleeksi ja rentoutuneeksi.
Kuulumisia pitkästä aikaa
Niin sitä taas pääsi humpsahtamaan aikamoinen blogitauko. Tarkoituksella ja tarkoituksettomasti. Elämässä on ollut kiire, ja samaan aikaan ei ole tapahtunut yhtään mitään. Aivoni eivät vieläkään ole käsittäneet, että lokakuu alkoi – ja nyt on jo marraskuun puoliväli.
Istuin paikoillani kädet näppäimistöllä pitkään, kun mietin, mitä minulle rehellisesti kuuluu juuri nyt. Mitä kirjottaisin otsikkoa noudattaen. Oikeastaan olen koko syksyn ollut eräänlaisessa välitilassa. Odottanut toisten asioiden loppua tai ratkeamista ja samaan aikaan toivonut uuden sivun kääntyvän. Kaikki vaan junnaa paikoillaan, enkä itse pysty vaikuttamaan mihinkään. Ja sekös turhauttaa. En kestä keskeneräisyyttä ja epävarmuutta.
Koska moni asia on itsestäni riippumaton ja koskettaa läheisiäni, en niitä edelleenkään voi tai edes halua avata sen enempää. Tiedän, että ymmärrätte.
Olen yrittänyt entistä enemmän tasapainottaa arkeani ja panostaa erityisesti uneen. En juurikaan istu enää iltaisin TV:n edessä, vaan iltateen (kyllä, aloitin juomaan iltateetä) jälkeen luen. Luen ja kuuntelen paljon. Koko ajan enemmän, sillä se maadoittaa ja auttaa unohtamaan asiat, joille en voi mitään. BookBeatin sovelluksen mukaan tänä vuonna menossa on 23. kirja. Plus tietenkin kaikki fyysiset kappaleet.
Pään tyynyyn yritän painaa heti kymmenen jälkeen, jotta saisin pyhitettyä nukkumiselle reilut kahdeksan tuntia. Pitkään yritin omaan laatuaikaan vedoten venyttää nukkumaanmenoa, ja liian usein unille aikaa jäi vain reilu kuusi tuntia.
Tasapainotteluun on kuulunut myös entistä tarkempi priorisointi. Sometekemiseni on nykyisin äärimmäisen tylsää, pahoitteluni siitä. Edes tavallista arkea en ole enää jakanut siinä määrin kuin ennen – vain sellaisia hajuttoman mauttomia ja turvallisia vilauksia. Olen kääntynyt sisäänpäin, ja siksi kynnys julkaista mitään henkilökohtaisempaa on valtava. Jopa tämän tekstin kirjoittaminen ja julkaiseminen vähän ahdistaa.
Toivon, että jossain vaiheessa inspiraatio palaa, ja pystyn tuottaa taas teille arvokkaampia sisältöjä. Toinen vaihtoehto on jäädä pidemmälle tauolle. Jouluna pidän kyllä perinteisen someloman, ehkä venytän sen tällä kertaa aiempaa pidemmäksi. Sen näkee sitten.
Muistakaa olla itsellenne lempeitä ❤️
PS. Kyllä tähän syksyyn on mahtunut myös hyvää ja onnistumisia. Aloitimme Langan kanssa viralliset agilitykilpailut, ja toisissa kisoissa onnistuimme suorittamaan kaksi 0-tulosta kolmelta radalta. Ei parempaa starttia kisauralle voisi toivoa!
Habitare 2022
![Pinossa_habitare2022 P1014757](https://live.staticflickr.com/65535/52347188258_57c62c7dee_h.jpg)
Kahden vuoden tauon jälkeen Habitare kutsui jälleen inspiroitumaan sisustamisesta. Viime kerrasta tuntui olevan jo ikuisuus, joten ennen tämän jutun kirjoittamista piti käydä ihan lukemassa oma vanha postaukseni viime messuista. Muistin virkistämisen jälkeen oli helpompi pohtia, mitä sisustusrintamalla on tapahtunut parissa vuodessa ja mihin suuntaan trendit näyttävät olevan menossa.
![Pinossa_habitare2022 P1014768](https://live.staticflickr.com/65535/52347188168_9bc44af284_h.jpg)
![Pinossa_habitare2022 P1014781](https://live.staticflickr.com/65535/52347368695_a8357f2c36_h.jpg)
![Pinossa_habitare2022 P1014817](https://live.staticflickr.com/65535/52347255994_d596697e78_h.jpg)
Viime kerralla nostin esille kodinomaiset osastot, ja tänä vuonna tykästyin taas vastaaviin osastoihin eniten: Signals, Asun, Lapuan Kankurit ja Tebian. Tumma puu on tehnyt tuloaan pitkään, ja siinä missä Asuntomessuilla sitä oli runsaasti, Habitaressa vallalla oli jälleen vaalea puu – toisaalta tämän ansiosta muutama yksittäinen tummasta puusta tehty huonekalu nousi esille paremmin. Ja mäntyä, sitä oli paljon. Vielä en tosin ole päättänyt, olenko päässyt yli lapsuudenkotini aiheuttamasta mänty-traumasta.
![Pinossa_habitare2022 P1014807](https://live.staticflickr.com/65535/52345989202_347387a567_h.jpg)
![Pinossa_habitare2022 P1014809](https://live.staticflickr.com/65535/52347368375_193c6fae71_h.jpg)
Selkeitä ”megatrendejä” olivat jälleen tekstiilit. Edellisvuosien suosikkia, teddyhenkistä bukleekangasta (kuten Lauritzonin Makalu) näkyi paljon. Monella osastolla oli ryijyjä tai matot nostettu ryijymäisesti seinälle. Aikaisempien vuosien tapaan materiaaleissa korostui villa ja pellava. Kuvioista mieleeni jäi ruudut.
![Pinossa_habitare2022 P1014756](https://live.staticflickr.com/65535/52347256739_a1e29b08b1_h.jpg)
![Pinossa_habitare2022 P1014758](https://live.staticflickr.com/65535/52347256689_bdad1169e7_h.jpg)
![Pinossa_habitare2022 P1014821](https://live.staticflickr.com/65535/52347368075_cf51b87d5d_h.jpg)
![Pinossa_habitare2022 P1014754](https://live.staticflickr.com/65535/52347369135_82c8254a3f_h.jpg)
![Pinossa_habitare2022 P1014792](https://live.staticflickr.com/65535/52345989312_403240714a_h.jpg)
Väripaletissa näkyi vahvoja, syviä värejä, joita oli yhdistelty rohkeasti, mutta muutaman osaston värikkyys ei vähentänyt hyvin perinteisen ja neutraalin väripaletin hallitsevuutta. Valkoista-valkoista sen sijaan ei juurikaan ollut, vaan lähes kaikkien messuosastojen seiniin oli tuotu hillittyjä sävyjä.
![Pinossa_habitare2022 P1014774](https://live.staticflickr.com/65535/52347368910_5c8346c6bf_h.jpg)
![Pinossa_habitare2022 P1014775](https://live.staticflickr.com/65535/52347368880_49702c369a_h.jpg)
![Pinossa_habitare2022 P1014779](https://live.staticflickr.com/65535/52347368750_aa60d9914d_h.jpg)
Erityisen ilahduttavaa oli nähdä 20–50-lukujen läsnäolo muotoilussa ja osastojen hengessä (ja tietenkin Lapuan Kankureiden osastolla vintagehuonekaluina). Toki myös modernia skanditunnelmaa oli tarjolla runsaasti. Ehkä kuitenkin eniten ilahdutti se, että tämänkin vuotinen Habitare kertoo selvästi sisustuksen trendien vaihtelun hidastuneen: samat luonnonläheiset suosikit näkyvät vuodesta toiseen.
![Pinossa_habitare2022 P1014776](https://live.staticflickr.com/65535/52347368825_62d8e49d71_h.jpg)
![Pinossa_habitare2022 P1014777](https://live.staticflickr.com/65535/52347256544_eeedf32ca3_h.jpg)
![Pinossa_habitare2022 P1014786](https://live.staticflickr.com/65535/52347187918_0618e13571_h.jpg)
![Pinossa_habitare2022 P1014816](https://live.staticflickr.com/65535/52345989062_56a81296ca_h.jpg)
Kokonaisuutena Habitare jätti ehkä hieman kylmäksi – tai ainakin muistelen vuoden 2019 olleen inspiroivampi. Tähän saattaa osittain vaikuttaa se, että kiireisen työviikon päätteeksi vaeltelin osastojen (pääasiassa AHEAD-alueella) läpi välillä turhankin ajatuksissani. Fun fact: edelliskerran tapaan otin jälleen pakollisen peiliselfien Signalsin osastolla.
Ensimmäistä kertaa yksin hotellissa
Majoitus saatu, Haltia Lake Lodge
Viime perjantaina pääsin nauttimaan omasta laatuajasta hotellin rapsakoihin lakanoihin. Tämä oli muuten ensimmäinen kerta, kun olin hotellissa yksin, joten senkin puolesta odotin kokemusta innolla. Lisäksi kesäloman viimeiset päivät kahden uhmaisen lapsen kanssa saivat jo kieltämättä kaipaamaan yksinoloa ja pientä irtiottoa omien ajatusten kanssa.
Yövyin Espoon Nuuksiossa, johon vuosi sitten avattiin kestävän matkailun Haltia Lake Lodge – sieltä löytyy myös glamping-telttoja, jotka tällä kertaa olivat kaikki harmillisesti varattuja. Haltia Lake Lodge on luontoystävällisyyden lisäksi koiraystävällinen kohde, joten mukaani staycationia viettämään otin 2/3 koiraa. Kirjautuessani sisään koirat huomioitiin omilla pyyhkeillä, vesikupeilla ja herkuilla.
Haltia Lake Lodgen huonet on sisustettu tyylikkäästi ja skandinaavisen yksinkertaisesti luonnonmateriaaleja ja kotimaisia tuotteita hyödyntäen. Kaikissa huoneissa, myös teltoissa, on ilmastointi. Tumman kylpyhuoneen hyvällä tavalla luolamaisesta tunnelmasta pidin, ja maltillisen valaistuksen kanssa suihkukokemus oli mukavan rentouttava. Valaistus huoneessa muutenkin oli aika hämärä ja epäsuoraa valoa hyödyntävä. Tuntui, että siinä suunnittelija on ajatellut unenlaadun maksimoimista. Nukuin hyvin, eli ehkä siinä onkin jotain perää.
Suunnitelmani oli tulopäivänä käydä vaeltamassa pitkä lenkki Nuuksion upeissa maisemissa, mutta perjantaille osui hurjan helteinen päivä. Aivan hotellin kulmalta lähtee 2 km:n pituinen Maahisenkierros, jonka puolessa välissä on UPEA näköalatasanne (tämän postauksen ensimmäinen kuva). Päätin käydä kiertämässä sen ja yhdistää lenkkiin vähän toista hotellin lähellä kulkevaa reittiä hotellin henkilökunnan suosituksesta.
Maahisenkierroksen varrella on lapsille puuhaa mm. kiipeilyradan muodossa, ja vähän jo lupailinkin viedä J:n sinne päiväretkelle. Lenkin päätin Pitkäjärven rannalle, josta koirille löytyi helposti hyvä uimapaikka varsinaisen uimarannan vierestä.
Kävelyn jälkeen ruokin koirat ja kävin pikaisesti suihkussa, jonka jälkeen menin hotellin kotoisaan loungeen. Forest Lounge & Barissa on tarjolla mm. Kyrön tuotteita ja baarimenu, josta voi tilata erilaisia leipiä, uuniperunoita ja tapaksia. Viereisen Luontokeskus Haltian ravintola oli vierailuni aikana harmillisesti suljettu, joten söin baarimenusta illalliseksi uuniperunan lohitäytteellä. Ruoka oli hyvää, mutta kaipasin baarimenuhun jotain makeaa jälkkärin virkaa toimittamaan.
Ruoan jälkeen jäin istuskelemaan terassille drinkistä, kirjasta ja auringonlaskusta nauttien. Olin ainoa yksin istuva, ja seurueiden keskellä syödessä yksinäisyys tuntui korostuvan. Tuskin kukaan muu siihen kiinnitti huomiota, mutta itsekseni pohdin, että olisipa ollut edes fyysinen kirja mukana. Siitä olisi saanut henkistä tukea enemmän kuin puhelimesta.
Yksinäisyyden kokeminen ravintolassa on kaiketi ihan luonnollista, sillä meihin on sisäänrakennettuna kulttuuri, jossa ravintoloista nautitaan aina yhdessä. Toisaalta solo dining -ilmiön on ennustettu kasvavan jo useamman vuoden, mutta ainakaan omassa kuplassani se ei ole vielä näkynyt. Ehkä siinä missä koiranpentuja opetetaan olemaan yksin pieniä pätkiä kerrallaan, pitäisi itseään opettaa illallistamaan yksin ilman kirjan, läppärin tai puhelimen tuomaa turvaverkkoa.
Kokemukseni Haltia Lake Lodgessa oli onnistunut ja ennen kaikkea rentouttava, mutta rehellisesti odotin nauttivani yksin olemisesta enemmän. Oma aika poissa kotoa tuli tarpeeseen – jokasen pitäisi harrastaa sitä joskus – mutta huomasin vähän joka välissä ajattelevani, että olisipa mies mukana. Varsinkin aamulla olisi ollut ihanaa nauttia yhdessä aamukahvia sängyssä makoillen ja sadetta parvekkeen avonaisesta ovesta kuunnellen.
- « Previous Page
- 1
- 2
- 3
- 4
- 5
- …
- 97
- Next Page »